Tidigare:
- Blir det lättare för dig att titta? - Jag kan titta men inte tänka!
- Mitt sätt att vara funkar inte... ...med hur jag är.
Vet ni var ni är, mr Graham?
Min syster spetsades på ett avhugget hjorthuvud.
Jag kan hjälpa dig att gömma kroppen.
- Abigail vet sanningen. - Du kan inte fråga henne nu.
Jag vill åka hem.
- Vilket sjukt pussel. - Men var är hörnbitarna?
- Va? - Mamma sa att man börjar med hörnen.
- Huvudena är väl hörnen. - Vi har för många hörn.
Sju gravar. Det är alldeles för många huvuden.
Den översta kroppen är det enda färska offret.
De andra är flera år eller årtionden gamla.
Sju av kropparna begravdes här.
Den som grävde upp dem visste exakt var de var begravda.
Det räckte inte att döda dem. Han måste besudla dem.
Gravarna skändades inte, de visades upp.
Okej, då lämnar vi området!
Jag har planerat det här ögonblicket, det här monumentet, noggrant.
Jag har samlat allt material i förväg.
Jag sätter dit kropparna försiktigt och binder fast dem på rätt ställe.
Jag finner frid i de separerade delarna.
Mitt senaste offer sparar jag till sist.
Jag vill att han ska se mig arbeta och att han ska känna till min plan.
Det här är mitt CV. Det här är mina skapelser.
Det här är mitt arv.
Will. Jag visste inte att du skulle komma.
- Jag vet inte hur jag kom hit. - Din bil står utanför.
Jag var på en strand i Grafton, blinkade och vaknade här.
- Förutom att jag redan var vaken. - Grafton ligger 3,5 timmar härifrån.
- Det är nåt fel på mig. - Det är dissociation.
Det är en överlevnadsmekanism för misshandlade psyken.
Din empati överväldigar dig, men du ignorerar det. Det är misshandel.
Ska jag sluta?
Du hade chansen. Varför tog du den inte?
Jag räddar liv.
- Känns det bra? - Ja, generellt sett.
Ditt liv då?
Jag är din vän. Jag bryr mig om ditt liv, inte de liv du räddar.
Och ditt liv tappar kontakten med verkligheten.
Jag har gått i sömnen.
Jag hallucinerar.
- Jag kanske borde röntga hjärnan. - Will!
Sluta leta efter svar på fel ställen.
Du dissocierade på brottsplatsen. Berätta om den.
Det var en totempåle gjord av kroppar.
Vissa kulturer visar upp brott och skuld så att alla kan se skammen.
Det här är inte skam. Han firar sina bedrifter.
När du såg det behövde ditt sinne fly undan och tiden försvann.
Ja.
Jag är orolig för dig.
Du känner sån empati för mördarna att du förlorar dig själv.
Tänk om du skadar dig själv? Eller nån annan?
Jag vill inte att du vaknar en dag och ser en totempåle du har gjort.
Varje dag vaknar jag och...
...hör min pappas röst.
Som om han stod på knä bredvid min säng.
Han viskar det han sa till mig.
Han sa att han dödade flickor...
...om och om igen...
...så att han inte skulle behöva döda mig.
Jag önskar att han var vid liv så att jag skulle kunna fråga honom...
...vad som var så fel med mig att han ville döda...
Han borde ha dödat dig.
- Då hade han inte dödat mig. - Då hade han inte dödat mig.
Då hade han inte dödat mig.
Han borde ha dödat dig.
Då hade du inte dödat mig.
Hej.
- Jag är ledsen för i går. - För vad då?
Jag kände mig inte som mig själv.
Ditt jobb är väl att känna dig som andra?
- Jag antar det. - Okej.
Tyckte du att jag verkade okej?
- Har du nåt att berätta för mig? - Nej.
Uppenbarligen finns det nåt som du inte vill berätta för mig.
Jag blev lite vilsen i går bara.
Och var är du i dag?
Det påverkade mig. Alla kropparna påverkade mig...
...och jag trodde att det var lite mer uppenbart än det var.
Om nåt är fel måste du berätta det för mig.
Är nåt fel?
Allt är okej.
Okej.
PORT HAVEN'S PSYKIATRISKA KLINIK BALTIMORE, MARYLAND
De sålde huset. Mördarhus är billiga på dagens fastighetsmarknad.
Du får ändå inte pengarna.
Din fars offers familjer har stämt din fars dödsbo.
- Va? - Det betyder att de får allt.
Det du har här är allt du har.
De kan få ta hans pengar. Jag vill inte ha dem.
- Du kan tjäna dina egna pengar. - Hur mycket skulle jag få...
...om du skrev en bok om mig?
Om min pappa?
Mycket.
Vill du berätta min historia?
Du måste nog berätta den själv. Men jag kan hjälpa dig.
Ingen vet mer om vad din far gjorde än jag.
- Inte ens Will Graham? - Han är en del av historian.
Jag får honom att känna sig som min far.
Det får honom att känna sig som en mördare.
Folk tror att jag hjälpte pappa att döda dem.
Du kan ändra på vad folk tror. Vi kan göra det tillsammans.
Alla kommer att veta sanningen.
Okej.
Vi berättar min historia.
- Hur många kroppar? - Vi har 17 stycken.
Det här är den färskaste - Joel Summers.
40, drev en mobilbutik i Knoxville. Han försvann för tre dagar sen.
Han knivhöggs i hjärtat. De andra skadorna tillkom efter döden.
Han var speciell på nåt sätt. Han fick hedersplatsen.
Det fanns jord från gravarna på sju av kropparna.
Slag, knivmord, strypning. De blev dödade.
Det finns minst åtta andra kroppar som har tagits från gravar.
Men de blev inte dödade.
Alla blev mördare.
Anthony Lamb, 28 år. Bilolycka, 1986.
Francesca Bourdain, 42 år. Självmord, tabletter, 1994.
Adrian Packham, 60 år. Hjärtinfarkt, 2001.
Peter McGee, 25 år. Koloxidförgiftning i sitt hem, 2006.
Och sju oidentifierade kroppar, begravda på en strand.
Alla dödsfallen är olika. De skulle se ut som nåt annat.
Ingen sadism eller tortyr.
Tillvägagångssättet var mindre viktigt för mördaren-
- än det faktum... att de dog.
Joel Summers... Han mördades av ett knivhugg i hjärtat.
Han visades upp, väldigt skrytsamt, ovanpå de tidigare offren.
Den här mördaren ville vara osynlig, som ett spöke.
Det exalterade honom.
Fram tills nu.
Varför kommer han ut i ljuset?
Will.
Jag vill inte avbryta dig om du övar.
Nej, det är okej.
Det är väldigt missmodigt här inne.
Det är jag, det.
Kom in.
Jag lovar att inte försöka kyssa dig igen.
Såvida du inte har slutat lyssna på dina råd.
En läkare som behandlar sig själv har en dåre till patient.
Jag ångrade att jag gick härom kvällen.
Ångrade?
Det antyder att du inte ångrar det längre, eller gör du det?
Det går fram och tillbaka.
Vilket håll går det åt just nu?
Jag har stannat obeslutsamt i mitten.
Berättar du det för att förvirra mig?
Nej. Jag berättar det för att vara ärlig.
Jag vill varken förleda dig eller ljuga för dig.
Jag ljuger inte om du inte gör det.
Jag har känslor för dig, Will.
Jag kan inte bara ha en affär med dig.
Det vore... vårdslöst.
Varför det? Varför?
Det är inte för att du är yrkesmässigt nyfiken.
Nej.
Det är för att jag tror att du är labil.
Innan det förändras kan jag bara vara din vän.
Tack för att du inte ljuger.
Känner du dig labil?
Jag försöker underdriva när jag säger att det här är en dålig idé.
- Freddie Lounds är farlig. - Hon vill att jag skriver om er.
Du skulle ge upp ditt och våra privatliv.
Det här... Allt det här kommer att förändras.
Vad du än känner nu kommer inte att vara. Saker och ting förändras.
Saker och ting förändras för mig med.
Jag har tittat på vad som är viktigt i mitt liv och vad som inte är det.
Du är viktig, Abigail.
Du dödade min pappa, det betyder inte att du får vara honom.
Abigail, vi har gått igenom nåt traumatiskt.
Det påverkade dig mest, men vi gick igenom det ihop.
- Du skulle skriva om oss med. - Jag behöver inte ert tillstånd.
Eller gillande. Men jag hoppas att det skulle betyda nåt för dig.
Jag vet vad folk tror att jag gjorde.
De har fel. Varför kan jag inte berätta det för alla?
Du har inget att be om ursäkt för.
Än.
Men om du öppnar den dörren kan du inte kontrollera vad som kommer ut.
Är du redo för det?
Han byggde den i Grafton av en anledning.
Totempålar berättar historian om ett liv.
Om Joel Summers är finalen är kroppen längst ner hans början.
Hans första.
Fletcher Marshall, ihjälslagen 1973. Kroppen stals för fem dagar sen.
- Har nån fällts för mordet? - Inte än.
- Han kom undan med det för 40 år sen. - Så han fortsatte.
Det finns en koppling mellan Joel Summers och Fletcher Marshall.
Will, kan du komma till mitt kontor?
Nicholas Boyle har dykt upp i Minnesota. Död. Kroppen var frusen.
De tinade honom rätt så fort men vet inte när han dog.
Hur dog han?
Han knivhöggs i magen.
Jag har flugit hit kroppen. Abigail Hobbs ska identifiera honom.
- Det är ju han. - Abigail ska se honom.
Så kan du inte göra. Hon drömmer redan mardrömmar om honom.
Jag är nyfiken på varför.
Du kan inte tro att hon är inblandad.
Abigail är kopplingen mellan hennes far, Marissa Schuur-
- och Nicholas Boyle.
Jag tror att hon har svar som vi inte har hört.
- Vad har du för frågor? - Vart går hon när hon rymmer?
Hon kanske träffar Nicholas. Vi vet inte vad som pågick mellan dem.
Jag vill säga att det här är en väldigt dålig idé. - Hannibal?
Jack verkar inte bry sig om nån annans åsikt än sin egen.
- Du ska observera det, Alana. - Jag vill vara där.
Jag är ledsen, men jag litar inte på att du kan vara objektiv. - Alana.
Det här kan orsaka irreparabel skada hos Abigail.
Hon kanske är starkare än vi tror.
Miss Hobbs, jag vill att ni tittar på den här mannen.
Är det samma man som attackerade er, dr Bloom och dr Lecter i ert hem?
- Det är han. - Bra.
Jag har bara några frågor till.
Har ni sett den här mannen sen kvällen han attackerade er?
- Kan ni täcka över honom? - Besvara frågan först. Är ni snäll.
Nej, jag har inte sett honom sen han attackerade mig.
Den här mannen höggs i magen med en jaktkniv.
Ni vet hur man gör det. Er far lärde er.
- Jag tänker inte vara delaktig. - Då kan ni gå.
Jag bjöd med er för att vara artig, dr Bloom. Avbryt mig inte igen.
- Tror du att jag gjorde det här? - Vart går du när du rymmer, Abigail?
Ibland in till stan och ibland till skogen.
Ibland vill jag bara ut.
Jag vill komma bort från det här.
Jag vill vara ensam och kunna tänka. Och andas.
Träffade du nånsin Nicholas Boyle när du rymde?
Kände ni varandra innan han attackerade dig?
- Kände han din far? - Nej.
Så du vet inget om hans död?
Jag vet att han försökte döda mig.
Det enda jag kunde tänka på var att jag skulle dö där i huset trots allt.
Men det gjorde jag inte.
Jag överlevde.
Dr Bloom och dr Lecter räddade mitt liv. De räddade mig från honom.
Och du har inte sett honom sen dess?
Bara i mina mardrömmar.
Är vi färdiga?
Jag kommer om ett ögonblick, Abigail.
- Tror du på henne? - Hon är skadad.
Hon försöker dölja nåt, men det är inte mordet på Nicholas Boyle.
- Hur kan du vara så säker? - För att jag litar helt på Hannibal!
Han har ingen anledning att ljuga om det här.
Det kan vara tröstande att se ett monsters lik.
Det kan inte komma tillbaka.
Nick Boyle var inte ett monster.
Var du det?
Ibland känner jag mig som ett.
Är det därför du blottlade hans lik?
- Blir det här ett kapitel i boken? - Nej.
Inte Nicks mord eller din hjälp heller.
- Det finns alltid ett tillägg. - Jag klarade av FBI:s frågor.
- Men nu har du Jacks uppmärksamhet. - Ja, jag öppnade dörren.
Jag kan inte kontrollera vad som kommer ut men när det gör det.
Jag är inte rädd för att de hittar Nicholas längre. Det har de redan.
Du svek mitt förtroende. Du har äventyrat både mitt och ditt liv.
Jag förtjänar bättre än så.
Jag måste kunna lita på dig.
Tänk om jag inte kan det?
Joel Summers adopterades när hans föräldrar dog. Gissa vem pappan var.
Fletcher Marshall. Joel Summers är Joel Marshall.
Vi jämförde Fletchers och Joels DNA. De överensstämmer inte.
Var hans son inte hans son?
Mamma Eleanor dog i en bilolycka fyra år efter att Fletcher dog.
- Blev hon mördad? - Då hade hon varit på totempålen.
Såvida han inte älskade henne för mycket.
- Fälldes nån för mordet på Marshall? - Laurence Wells förhördes två gånger.
Han åtalades aldrig. Han bor kvar i Grafton.
Mordet på Fletcher Marshall hade nåt som de andra morden inte hade.
Motiv.
Det är öppet. Kom in.
Jag är obeväpnad.
Så ni väntade på oss.
Jag litade på att ni skulle hitta mig.
- Varför det, mr Wells? - För att jag lät er.
Det sista var... Låt oss säga att det var tur att det var det sista.
Jag klarar inte av det längre.
Erkänner ni mordet på Joel Summers?
Och Fletcher Marshall.
Och 15 till.
- Ni har säkert räknat dem. - Dödade ni Joel för att åka fast?
Inte bara. Jag dödade Joel Summers för att han inte borde ha funnits.
- Varför dödade ni de andra? - Jag hade all anledning.
Men de hade ingen anledning att dö.
De såg mig bara om jag ville att de skulle se mig.
Jag kunde vinka och le åt en dam. Jag kunde prata med henne i kyrkan.
Fast jag visste att jag hade dödat hennes man.
Det finns nåt vackert med den där tystnaden på begravningar.
Alla personerna omkring en... Och att veta att man fick det att hända.
Det finns nåt vackert med att veta att ni hamnar i fängelse.
Ser jag välbärgad ut?
Fängelse är lyxigt jämfört med de ålderdomshem jag har råd med.
Och jag kommer definitivt inte att glömmas bort där.
Jag säkerställer mitt...
Jag säkerställer mitt arv.
Det är ett sätt att bli ihågkommen på. Ni har ju inga barn.
- Mindes Joel Summers sin far? - Inte längre.
Hade ni en affär med Eleanor Marshall innan ni mördade henne?
Jag tolkar er tystnad som ett ja.
- Han var er son. Joel Summers. - Va?
Ni trodde att kvinnan ni älskade fick Fletchers barn, men ni hade fel.
Eleanor valde att uppfostra honom som Fletchers barn, inte ert.
Hon kanske såg rakt in i ditt hjärta.
Ni säkerställde inte ert arv, mr Wells. Ni mördade det.
Er enda handling som far var att döda er son.
Att döda nån... Känns det så hemskt?
- Jag är orolig för mardrömmar. - Vi kan hjälpa dig med dem.
Hej, Will.
Abigail Hobbs dödade Nick Boyle.
Ja, jag vet.
Hur vet du det?
Jag hjälpte henne att göra sig av med kroppen.
Uppenbarligen... inte... väl... nog.
- Har du berättat för Jack Crawford? - Nej.
Varför inte?
Jag hoppades att det inte var sant.
- Nu vet du sanningen. - Gör jag?
Allt du vet om den kvällen är sant förutom slutet.
Nicholas attackerade oss. Abigail försvarade sig, och jag ljög.
- Varför det? - Det vet du.
Jack och världen skulle låta Abigail sona för hennes fars brott.
Det är vad Freddie Lounds skulle skriva.
Om Abigail är en mördare är du och jag det med.
- Vi har inte rätt att avgöra det. - Vem har det då?
Vem känner Abigail bättre än vi?
Eller förstår den börda hon bär på?
Vi är hennes fäder nu.
Vi måste tjäna henne bättre än Garret Jacob Hobbs.
Om du berättar för Jack mördar du Abigails framtid.
Borde jag ringa min advokat, Will?
Vi kan inte berätta det för nån.
Vi gör det rätta.
Så småningom blir det här den enda versionen nån av oss känner till.
Jag är ledsen, miss Lounds.
Jag tänkte inte på att ni kanske var vegetarian. Det borde jag ha gjort.
Man tjänar på efterforskningar.
Och om det motbevisar en bra historia så skriver man den ändå.
Är ni arg för att jag kallade er galen? Jag bröt inte mot lagen.
Ni höll er i gråzonen.
Galenskap är inte svart eller vit. Vi är alla patologiska på olika sätt.
Ni väljer den version av sanningen som passar er bäst.
Alla väljer vi vår version av sanningen.
Jag är här för att jag vill berätta Abigails version av sanningen.
Se till att ni gör det.
- Jag har inget att dölja. - Alla har nåt att dölja.
Men jag berättar bara det du vill berätta.
Ni måste förstå att vi är oroliga. Vi bryr oss om Abigail.
Vi vill bara skydda henne.
Hon är redan utsatt. Hennes tystnad har tagits som skuld.
Boken ska visa att hon är oskyldig. Jag vill att hon ska ha en framtid.
- Det vill vi alla. - Vi vill alla hjälpa Abigail.
Den här salladen är jättegod. Vad synd att förstöra den med kött.
Will vet, eller hur?
Han vet att du dödade Nicholas Boyle.
- Vad ska jag göra? - Han bevarar vår hemlighet.
Det kan du inte veta.
Jo, annars förstörs det enda som är bra i hans liv.
Och han ljuger för Jack om dig...
...precis som han har ljugit för sig själv.
Du är fri, Abigail. Ingen kommer att få veta vad du har gjort.
Ingen kommer att få veta sanningen du försöker undvika.
Sanningen som du inte kan erkänna...
...ens för dig själv.
Jag hjälpte honom.
- Jag hör inte. - Jag hjälpte honom.
Jag visste vad min far var och vad han gjorde. Jag visste.
Det var jag som träffade flickorna.
Jag pratade med dem.
Skrattade och skämtade.
Jag tog reda på var de bodde...
...vart de gick och när de skulle komma hem.
Flickor som såg ut precis som jag.
De kunde ha varit mina vänner.
Jag kunde inte säga nej till honom. Jag visste...
Jag visste att det var dem eller jag.
Jag undrade när du skulle berätta för mig.
- Jag är ett monster. - Nej, jag vet vad monster är.
Du är ett offer.
Och Will och jag...
...ska skydda dig.
- Kan jag sätta mig här? - Visst.
Tack.
- Jag hatar att resa ensam. - Jag älskar det.
- Vart ska du? - Hem över helgen. Vart ska du?
Översättning: Evelina Eriksson www.broadcasttext.com